המלחמה במואב - מל"ב ג', ד-כז

ה. מצבת מישע
1. היחס האמביוולנטי של הנבואה אל המלחמה במואב
בארבעת עיוני המבוא שהקדמנו לסיפורנו שאלנו שאלות אחדות ביחס למסופר בו, והותרנו אותן ללא מענה. מלבד השאלה בדבר תוואי המסע של צבאות שלושת המלכים (שאלה שנידונה בעיון ב2) סובבות כל שאר השאלות סביב שאלה יסודית אחת: מהו יחסה של הנבואה אל המלחמה הזאת? יחס זה אמור להשתקף בשתיים: בהתרחשות בפועל ובחיוויים מפורשים מפי הנביא אלישע.
כשאנו בוחנים את מכלול העדויות בסיפורנו שיש בהן כדי ללמד על יחס הנבואה למלחמה הזאת, אנו מוצאים אותן סותרות זו את זו ויוצרות קו שיש בו עליות ומורדות מפתיעים. דבר זה מותיר אותנו נבוכים.
הבה נסכם את מסכת הסתירות והקשיים שעמדנו על רובם בעיוני המבוא: 
א. הסיפור נפתח בפשיעת מישע מלך מואב במלך ישראל, ואירוע זה, שנזכר במל"ב א', א, כבר נקבע בתודעתנו מאז, כחוליה בשרשרת האירועים הקשורים לירידת בית אחאב, החל ממות אחאב במלחמת רמות גלעד (מל"א כ"ב, לד – מל"ב א', יח).
ב. השותפות שבין יהושפט ליהורם ביציאה למלחמה במואב מזכירה לנו, הן מבחינה מהותית והן מבחינת סגנון התיאור, שלפנינו המשך השותפות הלא-רצויה בעיני הנבואה בין יהושפט לבין בית אחאב. שותפות זו נועדה להיטיב עם בית אחאב, ואם כן היא סותרת את הכוונה להחליש בית זה לקראת ירידתו הגמורה.
ג. חיזוק לרושם השלילי שיש לנו ביחס למלחמה זו, מבחינת יחס הנבואה אליה, נמצא בתיאור הסתבכות מסעם המלחמתי של שלושת הצבאות: (ט): "ולא היה מים למחנה ולבהמה". חששו של מלך ישראל (י): "אהה! כי קרא ה' לשלשת המלכים האלה לתת אותם ביד מואב" אינו נראה בעינינו בלתי סביר: אולי באמת זו כוונת ה', וה' אינו חפץ במלחמה זו ובקיום מטרתה – השבת שלטון בית אחאב על מואב המתמרדת.
ד. נוכחות אלישע בין היוצאים למלחמה מפתיעה אותנו: לשם מה יצא הנביא עם צבא ישראל? וודאי כדי להשמיע את דבר ה' בעת הצורך. משמע אפוא שמלחמה זו חשובה היא בעיני הנביא שיימצא בה, ושיהא מוכן להדריך את המלכים במלחמתם עפ"י דבר ה'.
ה. אפס, יחסו של הנביא אל יהורם, יוזמה של מלחמה זו ובעל העניין העיקרי בה, מגלה כעס ואי-רצון להתנבא. דבר זה מחזירנו אל המחשבה שאין חפץ לה' במלחמה זו.
ו. מאידך נוכחותו של יהושפט במלחמה זו דווקא נראית רצויה בעיני הנביא, הנושא את נבואתו מתוך "נשיאת פנים" ליהושפט (וזאת הניגוד למה שסברנו בסעיף ב)
ז. אלא שכאשר הייתה על אלישע יד ה', והוא נשא את נבואתו לפני שלושת המלכים, מתברר להפתעתנו כי דבר ה' שבפיו מגלה יחס חיובי ביותר למלחמה זו; ועל כן כלולות בו שתי הבטחות גדולות: הבטחה להצלה מיידית ממצוקת הצמא, והבטחה לניצחון על מואב.
ח. אף ההוראה יוצאת הדופן בפי אלישע (ט) "והכיתם כל עיר מבצר וכל עיר מבחור, וכל עץ טוב תפילו וכל מעיני מים תסתמו, וכל החלקה הטובה תכאיבו באבנים" מגלה כי לנבואה זו יש עניין רב במלחמה זו, ועל כן היא מדריכה את שלושת המלכים כיצד עליהם לנהוג במואב המובסת.
ט. נס בואם של המים, המציל את הצבאות מן הצמא והמשמש גם אמצעי לניצחונם על מואב, מחזק את הרושם שמלחמה זו רצויה בעיני ה', וראויה להיות מלווה בנסים לשם הניצחון בה.
י. אלא שסיום סיפורנו מחזירנו באחת אל הרושם שהיה לנו בראשיתו (כז): "ויהי קצף גדול על ישראל, ויסעו מעליו וישבו לארץ". ובכן, המלחמה הסתיימה בלא שהשיגה את מטרתה העיקרית – כיבוש מלא של מואב והשבת השלטון הישראלי עליה. מישע מלך מואב נותר במעמדו, ועיר הבירה לא נכבשה. דבר זה אינו תואם את הרושם שקיבלנו בסעיפים הקודמים (ו-ט) בשאלת היחס הנבואי למלחמה זו, וגם לא נרמז כלל בדבר ה' שבפי אלישע.

נוכל לסכם ולומר שיחס הנבואה למלחמה זו נראה יחס אמביוולנטי: התנגדות והסכמה משמשות יחדיו ביחס אליה. הגדרה זו אינה מהווה פתרון לשאלותינו אלא ניסוח חדש שלהן: יחס אמביוולנטי יש בו כדי להסביר סתירות בהתנהגותו של אדם, אולם "לא איש א-ל ויכזב, ובן אדם ויתנחם" (במדבר כ"ג, יט). לפיכך יש הכרח לנסות וליישב את מה שנראה לנו כסתירות ביחסה של הנבואה אל המלחמה, בדרך שבה יתברר מה בעיני הנבואה חיובי במלחמה זו ומה שלילי בה .
את היחס השלילי למלחמה זו – נקל להבין. יחס זה מהווה המשך ליחסה של הנבואה אל מלחמתו של אחאב ברמות גלעד לשם השבת שלטון ישראל עליה. אולם ממה נובע היחס החיובי למלחמה זו?

2. גילויה של מצבת מישע
הפתרון למערכת הסתירות שהצגנו בסעיף הקודם (או במלים אחרות: ההסבר ליחס האמביוולנטי של הנבואה אל מלחמה זו) טמון לדעתנו בכתובת על מצבת אבן שנתגלתה בשנת 1869 במזרח ים המלח, בסמוך לכפר דיבאן – הוא דיבון המקראית שמצפון לארנון. מצבת אבן זו ידועה כמצבת מישע, ואנו נרחיב ביחס אליה בהמשך סעיף זה.

בדרך כלל אנו סבורים כי את ההתרחשות המתוארת בסיפור המקראי יש לבאר על סמך נתוניו של סיפור זה עצמו – על פי המידע הכלול בגוף הסיפור, או על כל פנים במקום אחר במקרא. הזדקקות למקורות חיצוניים שהאמור בהם אינו נזכר במקרא עשויה אמנם להאיר את הרקע למסופר במקרא, או לסייע בהבנת פרט זה או אחר שאינו מרכזי בסיפור, אך אינה יכולה לשמש מפתח בלעדי להבנתו ולפתרון קשייו של הסיפור. עיקרון מתודולוגי זה מובן: סביר שהמקרא לא בא לסתום, אלא לפרש את כוונתו, ועל כן הוא יכלול את המידע החיוני להבנת המסופר בו – בו עצמו.
אולם, כמו לכל כלל, אף לכלל זה יש יוצאים מן הכלל, וסיפורנו הוא יוצא מן הכלל. את הסיבה להיותו כזה יש להבהיר, וזאת נעשה בעיון הבא לאחר שנדון בתוכנה של כתובת מישע בהמשך עיון זה. אולם תחילה נתאר בקצרה את נסיבות גילויה של מצבת מישע.

במחצית השנייה של המאה התשע-עשרה היה המחקר הארכיאולוגי של ארץ ישראל בצעדיו הראשונים, ועסקו בו בעיקר נציגי המעצמות האירופיות ששרתו בארץ ישראל הנתונה לשלטון הטורקים.
בשנת 1868 ראה המיסיונר הגרמני מאלזאס פ"א קליין, בידי הבדואים השוכנים בחרבות דיבון המקראית, ממזרח לים המלח וצפונית לארנון, מצבה מאבן בזלת מסותתת, שגובהה כמטר ורוחבה 70-60 ס"מ. על צדה הקדמי המלוטש הייתה כתובה כתובת בת שלושים וארבע שורות הכתובות בכתב העברי-פניקי. ברכישתה של המצבה מידי הבדואים שוכני המקום התעניינו כמה גורמים, ביניהם עובד הקונסוליה הצרפתית בירושלים ש' קלרמאן-גאנו, מזרחן חובב ארכיאולוגיה ומראשוני העוסקים במחקר זה בארץ ישראל. הלה הספיק להעתיק את הכתובת עוד לפני רכישתה.
בשלב הזה ניפצו הבדואים את המצבה. על מניעיהם למעשה זה ישנן כמה השערות שאינן מענייננו. המצבה נשברה לשברים, אך לא נופצה לרסיסים. קלרמאן-גאנו רכש את השברים והעבירם לצרפת. ארכיאולוגים צרפתים עסקו בשחזור המצבה תוך שהם מסתייעים בהעתקה שעשה קלרמאן-גאנו, ומלאכתם צלחה בידם: שברי המצבה הודבקו בדרך שניתן לקרוא את רוב רובה של הכתובת, מלבד השורות התחתונות שבה. מאז 1873 מוצגת מצבת מישע במוזיאון הלובר בפריס. 
בדורות הראשונים שלאחר גילוי הכתובת היו חוקרים בודדים שטענו כי היא מעשה זיוף, אך טענה זו נדחתה בתוקף, וכיום אין מי שיחלוק על האותנטיות שלה.
קריאת הכתובת שעל גבי המצבה חשפה לעיני החוקרים את השפה המואבית, שהיא אחות של השפה העברית המקראית. מלבד זאת נתגלה בכתובת עולם שלם של אמונות דעות ומושגים השייכים לתרבות המואבית, ובעיקר: פרק היסטורי הנוגע ליחסי ישראל ומואב בתקופת בית עמרי נחשף בכתובת זו.
מבחינת תוכנה נועדה הכתובת לפאר את כותבה – את מישע מלך מואב ואת פעולותיו כלוחם מנצח וכובש אשר שחרר את מואב מן השעבוד לישראל, וכמי שבנה וביצר כמה מערי מואב. כפי שנאמר בתחילתה, הכתובת הוצבה בסמוך לבמה שנבנתה לכבודו של כמוש אלוהי מואב בעיר דיבון, עירו של מישע, כאות תודה על הניצחונות שהעניק כמוש לעמו. נמצא אפוא שהמצבה נמצאה באתר שבו הוצבה.
כתובות מסוג כזה כמעט ולא נמצאו בארץ ישראל ובסביבותיה הקרובות, ועדיין היא נחשבת לאחת התעודות האפיגרפיות החשובות ביותר מתקופת המקרא שנתגלו.
להלן, בטור הימני, מובאת העתקת הכתובת כפי שהיא, באותיות עבריות בנות ימינו. נוסח הכתובת ניתן מתוך ספרו של ש' אחיטוב 'אסופת כתובות עבריות מימי בית ראשון וראשית ימי בית שני' (מוסד ביאליק, תשנ"ג). בטור השמאלי מובא "תרגום" של הכתובת לעברית, שורה מול שורה. את המילה 'תרגום' נתנו במרכאות, משום שהמעיין בכתובת המקורית ייווכח כי הוא מבין את רובה ללא כל צורך בתרגום. הטור השמאלי כולל השלמות מסתברות במקום שיש חסרונות בכתובת המקורית; הוא ממיר מלים מואביות במלים עבריות; ומלים אחרות, מובנות כשלעצמן, ניתנות בו בצורתן העברית הרווחת. בטור זה סומנו הפניות להערות לשם הרחבה וביאור.
3. כתובת מישע
	המקור	תרגום	
1	אנך. משע. בן. כמש[  ] מלך. מאב. הד	אנוכי מישע בן כמוש[ית]1 מלך מואב הדיבוני2.	
2	יבני ן אבי. מלך. על. מאב. שלשן. שת. ואנך. מלכ	אבי מלך על מואב שלושים שנה, ואנוכי מלכתי	
3	תי אחר. אבי ן ואעש הבמת. זאת. לכמש. בקרחה ן במ[	אחר אבי. ואעש הבמה הזאת לכמוש ב'קרחה'3, במ[ת י]שע,4	
4	שע. כי. השעני. מכל. המלכן. וכי. הראני. בכל. שנאי עמר	כי הושיעני מכל המלכים וכי הראני בכל שונאי5. עמרי	
5	י. מלך. ישראל. ויענו. את. מאב. ימן. רבן. כי. יאנף. כמש. באר	מלך ישראל, ויענה את מואב ימים רבים, כי יאנף כמוש בארצו.	
6	צה ן ויחלפה. בנה. ויאמר. גם. הא. אענו. את מאב ן בימי. אמר כ[	ויחליפהו בנו ויאמר גם הוא: אענה את מואב6. בימי אמר כ[ן.	
7	וארא. בה. ובבתה ן וישראל. אבד. אבד. עלם. וירש. עמרי. את אר	ואראה בו ובביתו7. וישראל אבוד אבד עולם8. ויירש עמרי את ארץ	
8	ץ. מהדבא ן וישב. בה. ימה. וחצי. ימי. בנה. ארבען. שת. ויש 	מידבא9, וישב בה ימיו וחצי ימי בנו ארבעים שנה10, וישיבה	
9	בה. כמש. בימי ן ואבן. את. בעלמען. ואעש. בה. האשוח. ואבן	כמוש בימי11. ואבנה את בעל-מעון, ואעש בה האשוח12. ואבנה 	
10	את. קריתן ן ואש. גד. ישב. בארץ. עטרת. מעלם. ויבן. לה. מלך. י	את קריתיים. ואיש גד יושב בארץ עטרות מעולם13. וייבן לו מלך	
11	שראל. את. עטרת ואלתחם. בקר. ואחזה ן ואהרג. את. כל. העם[	ישראל את עטרות, ואלחם בעיר ואכבשה. ואהרוג את כל העם […מ	
12	הקר. רית. לכמש. ולמאב ן ואשב. משם. את. אראל. דודה. ואס	העיר14 לכמוש ולמואב15. ואשבה משם את 'אראל דודה',16	
13	חבה. לפני. כמש. בקרית ן ואשב. בה. את. אש. שרן. ואת. אש	ואסחבהו לפני כמוש בעיר. ואושיב בה את איש 'שרן' ואת איש	
14	מחרת ויאמר. לי. כמש. לך. אחז. את. נבה. על. ישראל ן וא	'מחרת'17. ויאמר לי כמוש: לך כבוש את נבו על ישראל.18	
15	הלך. בללה. ואלתחם. בה. מבקע. השחרת. עד. הצהרם ן ואח	ואהלך בלילה, ואלחם בה מעלות השחר עד הצהריים.	
16	זה. ואהרג. כלה. שבעת. אלפן גברן. וגרן ן וגברת. וגר	ואכבוש ואהרוג כולה, שבעת אלפים גברים וגורים וגברות וגורות19	
17	ת. ורחמת כי. לעשתר. כמש. החרמתה ואקח. משם. א[	ונערות20, כי לעשתר כמוש החרמתיה21. ואקח משם א[ת	
18	לי. ה'. ואסחב. הם. לפני. כמש ן ומלך. ישראל. בנה. את	כ]לי ה'22, ואסחבם לפני כמוש23. ומלך ישראל בנה את	
19	יהץ. וישב. בה. בהלתחמה. בי ן ויגרשה. כמש. מפני ו	יהץ וישב בה בהלחמו בי24. ויגרשהו כמוש מפני.	
20	אקח. ממאב. מאתן. אש. כל. רשה ן ואשאה. ביהץ. ואחזה.	ואקח ממואב מאתיים איש, כל ראשיהם. ואוליכם ביהץ ואכבשה,	
21	לספת. על. דיבן ן אנך. בנתי. קרחה. חמת. היערן. וחמת	להוסיף על דיבון25. אנוכי בניתי 'קרחה', חומת היערן וחומת	
22	העפל ן ואנך. בנתי. שעריה. ואנך. בנתי. מגדלתה ן וא	העופל. ואנוכי בניתי שעריה ואנוכי בניתי מגדלותיה. ואנוכי	
23	נך. בנתי. בת. מלך. ואנך. עשתי. כלאי. האשו[  ]ין. בקרב	בניתי בית מלך, ואנוכי עשיתי כלאי האשו[ח למ]ים בקרב	
24	הקר ן ובר. אן. בקרב. הקר. בקרחה. ואמר. לכל. העם. עשו. ל	העיר26. ובור אין בקרב העיר ב'קרחה', ואומר לכל העם: עשו	
25	כם. אש. בר. בביתה ן ואנך. כרתי. המכרתת. לקרחה. באסר	לכם איש בור בביתו. ואנוכי כריתי 'המכרתת' לקרחה באסירי	
26	י. ישראל ן אנך. בנתי. ערער. ואנך. עשתי. המסלת. בארנן.	ישראל27. אנוכי בניתי ערוער, ואנוכי עשיתי המסילה בארנון,28	
27	אנך. בנתי. בת. במת. כי. הרס. הא ן אנך. בנתי. בצר. כי. עין	אנוכי בניתי בית במות, כי הרוס הוא. אנוכי בניתי בצר, כי עיים	
28	      ]ש. דיבן. חמשן. כי. כל. דיבן. משמעת ן ואנך. מלכ	[היא, באי]ש דיבון חמישים, כי כל דיבון משמעת29. ואנוכי מלכת[י	
29	ת[  ]מאת. בקרן. אשר. יספתי. על. הארץ ן ואנך. בנת	]מאה בערים אשר הוספתי על הארץ. ואנוכי בנית[י	
30	      ]דבא. דבלתן ן ובת. בעלמען. ואשא. שם. את[	מי]דבא, דבלתים ובית בעל-מעון, ואשא שם את[	
31	      ]צאן. הארץ ן וחורנן. ישב. בה. ב[	]צאן הארץ30. וחורונים יושב בה ב[	
32	      ] אמר. לי. כמש. רד. הלתחם. בחורנן ן וארד [	]אמר לי כמוש: רד הילחם בחורונים, וארד [ואלחם בעיר	
33	      ] בה. כמש. בימי. ועל[  ] משם. עש[	ואכבשה ויש]יבה כמוש בימי31…	
34	      ] שת. שרק ן וא [		
4. הרקע הגיאוגרפי
כתובת מישע עוסקת כמעט כולה בהתרחשויות שאירעו בארץ המישור. מלבד עיר אחת – חורונָים, המצויה בדרומה של ארץ מואב והמוזכרת בסופה של הכתובת – כל שאר הערים המוזכרות בה מצויות מצפון לארנון.
מן האמור בכתובת, אנו למדים כי חלק מן הערים הללו שבארץ המישור היו מאוכלסות בתקופה זו במואבים. כך העיר דיבון – עירו של מישע, שבה מלכו הוא ואביו, ומישע הפכה לעיר בירתו. עיר זו מצויה כ- 5 ק"מ מצפון לארנון, והייתה בעבר עיר ישראלית בשם דיבון גד (במדבר ל"ג, מ).
לעומת זאת היו ערים בארץ המישור, שלפי עדות הכתובת היו ערים ישראליות מובהקות מזמן קדום. כאלו היו עטרות ונבו, ומישע כבש אותן והשמיד את אוכלוסייתן הישראלית. היו גם ערים, שלפי האמור בכתובת, היו ערים מואביות, ומלך ישראל (עמרי או בנו) כבשן ובנה אותן כערי מבצר. כאלו הן הערים מידבא ויהץ (העיר מידבא מצויה כ- 25 ק"מ מצפון לארנון), אף את ערים אלו כבש מישע.
המסקנה המתקבלת מן הכתובת היא שארץ המישור הייתה מיושבת באוכלוסייה מעורבת, ישראלית ומואבית (ואפשר שאף היו ערים מעורבות), כאשר המואבים יושבים בערים הדרומיות יותר, הקרובות לארנון, ואילו הישראלים יושבים בערים הצפוניות ובערים המערביות של ארץ המישור.
כתובת מישע מספרת על כיבוש ערים ישראליות בארץ המישור בידי מישע מלך מואב ועל ייצוב גבול חדש בין ישראל למואב, הרחק צפונית לארנון. הערים הצפוניות ביותר שכיבושן נזכר בכתובת (ממזרח למערב) הן בצר (?), מידבא ונבו. קו זה עובר כ- 30 ק"מ מצפון לארנון, במקביל לצפונו של ים המלח.
כמו כן מספרת הכתובת על בנייתן של ערים רבות בארץ המישור בידי מישע. חלקן היו מואביות עוד קודם למלחמתו של מישע, כגון דיבון; חלקן עמדו הרוסות ושוממות (אולי בשל מלחמה זו עצמה) כגון ערוער אשר על שפת נחל ארנון, וכגון בית במות ובצר; וחלקן היו ערים שכבש מישע מידי ישראל. הערים שנכבשו 'טוהרו' מן הישראלים שהיו בהן, באמצעות פעולת השמדה אכזרית (עטרות ונבו) או גירוש (יהץ) ולאחר מכן יושבו בידי מישע במואבים. חלק מן האוכלוסייה הישראלית נלקח בשבי – הם "אסירי ישראל" שהפכו לעובדי כרייה, ובאמצעותם בנה מישע את הערים המואביות.
5. הישגיו של מישע על פי הכתובת
הישגיו של מישע, כפי שהם משתקפים בכתובת שהציב, שלושה הם:
א.  מישע פרק את שעבוד ישראל מעליו ומעל עמו וארצו. לפי דברי הכתובת, עמרי הוא ששעבד את מואב (שורות 5-4): "עמרי מלך ישראל, ויענה את מואב ימים רבים…". בנו של עמרי – מסתבר שהכוונה לאחאב ששמו לא נזכר כלל בכתובת, והדבר נעשה בוודאי בכוונה – המשיך לשעבד את מואב (שורה 6): "ויחליפהו בנו ויאמר גם הוא: אענה את מואב. בימי אמר כן". מישע יוצא ל'מלחמת שחרור' ורואה במפלת ישראל אויביו (שורה 7): "ואראה בו ובביתו, וישראל אבוד אבד עולם".
ב. מישע כבש את ארץ המישור, השמיד את האוכלוסייה הישראלית בערים שכבש והושיב במקומה אוכלוסייה מואבית. בכך החזיר מישע למואב גבולות שאליהם לא הגיעה למן כיבושי סיחון את ארץ המישור מידי מלך מואב הראשון.
ג. מישע בנה ושיקם את ערי המישור באופן נמרץ ביותר: הוא משקם הן את הערים שכבש והן את הערים שהיו מואביות זה מכבר, ובייחוד הוא מפנה מאמצים מיוחדים לבנייה ולביצור בירתו דיבון. הוא מקדיש תשומת לב מיוחדת למפעלי מים בערים אלו ולביצורן, וגם עושה מסילה בארנון שתקשר בין שני חלקי ארץ מואב.
פרופ' ליוור עומד על מטרת מפעל הבנייה העצום הזה של מישע ועל זמנו: 
כל פעולות הבנייה של מישע הן אפוא בגדר של ביצור וחיזוק הערים שמצפון לארנון, ובמיוחד בירתו דיבון, כהכנה להתקפת נגד ישראלית. שיקום מזורז של ערים שנחרבו במלחמה, ויישוב מואבים בחלבי ארץ שהיו מיושבים בישראלים, כל אלה הם מפעלי בנייה שלפי עצם טיבם היה צורך בהם מייד לאחר כיבוש ארץ המישור. 
6. זמנם של האירועים המתוארים בכתובת
לאיזה פרק זמן ולאיזה אירוע שמתואר במקרא יש לייחס את האירועים המתוארים בכתובת? 
אין כמעט ספק בדבר – וזו גם דעת רבים מן החוקרים שעסקו בכך, הן מישראל והן מאומות העולם– שבכתובת מישע מצוי פירוט למה שנמסר במקרא בצמצום פעמיים:
מל"ב א', א	וַיִּפְשַׁע  מוֹאָב בְּיִשְׂרָאֵל אַחֲרֵי מוֹת אַחְאָב.
  ג', ד-ה		וּמֵישַׁע מֶלֶךְ מוֹאָב הָיָה נֹקֵד, וְהֵשִׁיב לְמֶלֶךְ יִשְׂרָאֵל מֵאָה אֶלֶף כָּרִים וּמֵאָה אֶלֶף אֵילִים צָמֶר.
			 וַיְהִי כְּמוֹת אַחְאָב, וַיִּפְשַׁע מֶלֶךְ מוֹאָב בְּמֶלֶךְ יִשְׂרָאֵל. 
אם כך הדבר, יש לומר כי הפסוקים שמוסרים בצורה לקונית על פשיעת מואב בישראל לאחר מות אחאב אינם אלא 'קצה קרחון': הם מספרים לנו רק על שיאו של תהליך שהחל, כמסתבר, זמן מה לפני כן, והגיע לסיומו עם מות אחאב, או מייד אחר כך, בימי מלכותו הקצרים של אחזיהו בן אחאב.
לדעת חוקרים אחדים, הזמן המתאים ביותר למלחמותיו של מישע הוא בשנותיו האחרונות של אחאב. בשנים אלו היה אחאב מסובך במלחמות בלתי פוסקות עם ארם. ממקור חוץ מקראי (ראה עליו הערה א) ידוע לנו כי בתוך שלוש השנים שהפרידו בין המלחמה השנייה בארם למלחמה השלישית (זו שבה מצא אחאב את מותו) יצא אחאב למלחמה נוספת, והפעם בשותפות עם בן הדד מלך ארם, כדי להדוף את מסעו של שלמנאסר מלך אשור מערבה בקרב הגדול בקרקר. וכך כותב ליוור במאמרו (ראה הערה ו) עמ' 226:
כנראה שיש להבין (- את האמור בכתובת מישע בשורה 8) "חצי ימי בנו" במשמעות של 'רוב ימי בנו'. קשה להניח שנתמרד מישע בימי אחאב (- בעיצומם) ואחאב לא ערך מסע מלחמה נגדו, אלא אם כן אירע מרד זה בעיצומן של המלחמות הקשות נגד הארמים, בשנות מלכותו האחרונות של אחאב. אין זה מן הנמנע שמלחמה זו (- של מישע) אירעה בשנת מות אחאב, לאחר המפלה הקשה של ישראל מיד ארם ברמות גלעד. אך כנראה יש לקבוע את זמנה קודם לכן, ואולי אפילו בעת מערכת קרקר, שעה שצבאות מלכי סוריה, ואחאב מלך ישראל בכללם, נלחמו נגד שלמנאסר השלישי מלך אשור (853 לפה"ס), והצבא הישראלי על רכבו היה רחוק מגבולות ארץ … [בשנתיים שלאחר מכן] לא היה סיפק ביד אחאב לצאת נגד מלך מואב... [משום] שהמשימה להחזיר את רמות גלעד מיד ארם ולהדוף את הסכנה הארמית, הייתה לה עדיפות על המלחמה נגד מישע מלך מואב. אילו רצה אחאב לעלות על מישע קודם (- לפני השבת רמות גלעד לישראל) בדרך הרגילה שעברה בגלעד הישראלי (- ולתקוף את מואב מצפון, בארץ המישור) היה חושף בכך את עורף צבאו לסכנת התקפה ארמית.
כמה זמן ארך מסע כיבושיו של מישע? כמה זמן נמשכו פעולות הבנייה שלו המתוארות בכתובת? מתי נחקקה הכתובת עצמה? ישנם חוקרים הסבורים שהכתובת היא סיכום מעשי הכיבוש והבנייה של מישע בכל תקופת מלכותו, ושהיא הוצבה בסופה של תקופת מלכותו, זמן רב לאחר המאורעות המתוארים בה. אך לא כן דעתו של ליוור:
ללא ספק כבש מישע חבל ארץ זה (- ארץ המישור), שחלקו היה מיושב מואבים, תוך זמן קצר יחסית; ובמיוחד שאותה עת היו עיקר הכוחות הצבאיים של ישראל עסוקים במקום אחר.
אשר לפעולות הבנייה של מישע, כבר הבאנו בסוף סעיף 5 את דבריו של ליוור כי היה זה שיקום מזורז של ערי ארץ המישור, שחייב היה להיעשות מייד לאחר כיבושו של חבל ארץ זה, כהכנה להתקפת נגד מצד ישראל. ובהמשך הוא אומר:
כל הפעולות המתוארות בכתובת מישע… נעשו כנראה תוך שנים מעטות… אפילו נקבע מאורע זה (- כיבוש ארץ המישור) בשנים האחרונות לחיי אחאב, הרי שיש זמן מספיק לפעולות אלה (- של בניית ערי המישור וביצורן) בשנים שבין כיבושי מישע ובין מסע הנגד של יהורם מלך ישראל. ניתן אפוא לאמר, שכתובת מישע נחקקה קודם למסע זה, והיא מתארת רק את השלב הראשון של מלחמותיו.
*	**********************************************************	*	
* * * * * * * * 	כל הזכויות שמורות לישיבת הר עציון ולרב אלחנן סמט, תשס"ה
עורכת: עתירה ביק
*******************************************************
בית המדרש הוירטואלי שליד ישיבת הר עציון
האתר בעברית:	http://www.etzion.org.il/vbm
האתר באנגלית:	http://www.vbm-torah.org
משרדי בית המדרש הוירטואלי: 02-9931456 שלוחה 5 
דואל: office@etzion.org.il	* * * * * * * * 	
*	**********************************************************	*